ANNA KOCMANOVÁ

VÝTVARNICE

Anna Kocmanová vystudovala VŠ MU Pedagogickou fakultu v Brně.

Po absolvování začala vyučovat na ZŠ Slovákova v Boskovicích.Externě spolupracovala i se středními školami. Vyučovala obor výtvarná výchova na gymnáziu, obor reklama a propagace na soukromé škole živnostenské, obor průmyslové výtvarnictví na střední odborné škole André Citröena v Boskovicích.

Zabývá se scénografickou a režijní prací.

Zasloužila se o založení žákovské galerie na ZŠ Slovákova. Pod jejím vedením budova školy začala zářit barvami a ze všech stran na člověka dýchá umělecký duch. Žáci se společně s paní učitelkou pustili do tématické výmalby chodeb a tříd.

Anna Kocmanová je učitelka i umělkyně. Ze školy odchází inspirovaná dětskou fantazií a pak tvoří ve svém ateliéru ve Lhotě Rapotině, kde žije. Její obrazy mohli obdivovat návštěvníci galerií na různých místech naší republiky. Řada jejich obrazů našla své obdivovatele a majitele i v zahraničí.

Aniččiny obrazy vznikají do jisté míry intuitivně, nejsou však dílem náhody, většině z nich předchází myšlenkový impulz, který tvůrkyni vyburcuje k procesu tvoření. Anička zachycuje ve svých obrazech svůj bohatý vnitřní svět – svět myšlenek, fantazie, svět tužeb a přání. Její obrazy jsou naplněné citem, jsou to záznamy duševních stavů a procesů. Některé obrazy vznikají lehce, skoro jakoby samy přicházely ke svému tvůrci, některé se rodí na svět po dlouhém a složitém zápasu.

Obrazy tvořené akvarelem nebo anilínovými barvami jsou většinou inspirované místem, kde výtvarnice pobývala a ke kterému má vřelý vztah.

Zastoupeny jsou zde malby kombinovanou technikou na sololitu doplněné dalšími materiály (hlinky, písky…) Jde o abstraktnější pojetí malby, kdy autorka nechává působit energii ukrytou v obrazech na diváky. Můžeme si také všimnout nástrojů malby, kdy místo tahů štětce dominuje haptický kontakt – malba prsty, rukou. To vše ještě jako by více prohlubovalo opravdovost, upřímnost výtvarného sdělení, jímž se autorka obrací ke svému okolí.

Přestože Anička zůstává svá a maluje tak, jak cítí – srdcem, můžeme najít v její tvorbě tematické paralely s dílem malíře Zdeňka Hajného i blízkost k impresionistům, právě v zachycení prchavého okamžiku, zlomku času.

Duše víří v nekonečném prostoru, náš svět se zrcadlí v tom, co je nad námi. Z Aniččiných obrazů je slyšet hudba, ale především z nich vyvěrá neviditelná energie. Cosi nás vybízí k zastavení a ke chvíli meditace.

.